"Hirviöitä vastaan taistelevan pitää varoa -
ettei hänestä itsestään tule hirviötä." - Nietzsche
"Pure minua." - Tuntematon
"Velvollisuuden ylittävästä sankaruudesta.
Vihollisen puolelle tunkeutumisesta -
ja itsenäisesti hankitusta voitosta, joka oli ovela ja kunniakas.
Kapteeni John Boyd."
Meksikon ja USA:n välinen sota 1847
Aamen.
Ette ole mikään sankari, Boyd. Haluan teidät kauas komppaniastani.
Lähetän teidät Kaliforniaan. Fort Spenceriin.
Pitäkää kiirettä, hyvät herrat.
Haluan kaiken suurimpaan toimistoon.
Varovasti! Älkää naarmuttako sitä.
Nopeasti nyt.
Luutnantti Boyd!
Boyd! Boyd!
Auta minua!
Kapteeni John Boyd.
Sotasankari. Komentajat halusivat siis palkita teidät pienellä...
...komennuksella Kalifornian aurinkoon?
Ottakaa saksanpähkinä, Boyd.
Martha toi niitä San Miguelista.
Tämä on harrastukseni.
Alkuperäiskielillä lukeminen.
Kielethän yleensä ottaen ovat -
tylsiä, tiedän. Mutta tässä paikassa tylsyys rehottaa.
Onko teillä harrastusta, Boyd?
Uiminen.
Toivottavasti kestätte kovaa vettä.
Fort Spencer...
Espanjalaiset rakensivat tämän paikan lähetysasemaksi. Me perimme sen.
Nyt olemme väliasema Sierra Nevadaan matkustaville.
Tulijoita ei talvella paljon ole, joten komppania on minimaalinen:
Sotamies Toffler, herran lähettämä asiamies.
Majuri Knox, kaikkien pullojen ystävä.
Sotamies Reich. Hän on sotilaamme.
Vältelkää häntä.
Marthan tapasittekin. Hän ei varmaan sanonut sanaakaan.
Ja George, hänen veljensä. He ovat paikallisia. He tulivat paikan mukana.
Sitten on sotamies Cleaves.
Ylilääkitty sotamies Cleaves.
Ja te ja minä. Se tekee kahdeksan. Cleaves on kokki.
Knox on ollut eläinlääkäri, joten hän leikkii lääkäriä. Älkää sairastuko.
Ikävä kyllä useimpien meistä on syötävä.
Ylennyksenne jälkeen te olette kolmanneksi korkea-arvoisin.
Tofflerin rukous.
Taivaallinen isä, siunaa tämä ruoka...
Aamen.
Onko kukaan tehnyt tänään mitään?
Meillä on hyvä henki täällä Fort Spencerissä.
- Miten pääsitte vihollisen puolelle? - Minä jähmetyin pelosta.
Pelosta? Te jähmetyitte, kun muut yksiköstä taistelivatja kuolivat?
Mitä te sitten teitte?
Teeskentelin kuollutta.
Mutta te pääsitte vihollisen linjojen taakse.
Minut haudattiin...
...komentajani puoliksi irti ammuttu pää kasvoissani.
Hänen verensä valui kurkkuuni.
Miten valtasitte linnakkeen?
Jokin...
Jokin oli muuttunut.
Me ylennämme teidät, Boyd. Voisimme ampua teidät...
...mutta koska valtasitte linnakkeen, se olisi huono esimerkki.
Seis, seis, seis...
Viime hetken täydennys.
Anna kuulua, Cleaves.
Suolaa, lihaa, papuja, kahvia...
...öljyä, pekonia, jauhoja.
Teidän pitää palata kolmen päivän sisällä.
Ei kummia kasveja. Ei peyotea. Ei naisia.
- Ei naisia. - Martha, katso hänen peräänsä.
Hyvää matkaa.
Minä saan suolaa, lihaa, papuja...
- ...kummia kasveja, naisia. - Ei naisia.
Ettekö haluaisi mukaan?
Mistä hyvästä saitte mitalin?
Pelkuruudesta.
Knoxilla on erinomaista bourbonia. Hyvää tavaraa.
Ja hän sammui minuutti sitten.
Joten jospa te haluaisitte...
- Eikö hän pahastu? - Kyllä varmasti.
Malja poispääsylle. Tavalla tai toisella.
Toffler. Toffler!
Mitä te puuhaatte?
Se on hymni. Minä kirjoitan hymniä.
Voisitteko etsiä inspiraatiota jossain muualla? Ja hakea jäitä?
Kumma juttu.
Pakenemme maailmaa. Tulemme tänne.
Sitten käännymme ja yritämme paeta täältä.
Pakenemisessa on se huono puoli, että voi joutua pahempaan paikkaan.
Hän on täällä. Reich, mene tuonne.
Kuka te olette?
Reich! Reich!
Hän elää hädin tuskin. Viedään hänet sisälle.
Tarvitsemme kuumaa vettä. George, Toffler, paljon kuumaa vettä.
Herätä Knox. Riisutaan hänet, veri on saartava kiertämään.
Toffler, lisää vettä.
Hän taitaa jäädä henkiin.
Varovasti...
Hän on lämmin. Paleltuma ei kai tehnyt kovin pahaa vahinkoa.
Nyt voimme vain antaa hänen levätä ja rukoilla.
Toffler, se on sinun hommasi.
Hyvää työtä.
Jokainen etappi on noin 2,5 km.
Siihen menee kolme päivää.
Niin? Hän on ylhäällä. Mainiota.
Hän on ylhäällä.
Majuri Knox. Majuri Knox.
Majuri Knox. Tohtori.
Tohtori.
- Hän on hereillä. - Kuka?
Se eilen tullut mies. Hän kertoo meille, mitä...
Missä...
- Missä minä olen? - Fort Spencerissä, Kaliforniassa.
Läntisellä Sierra Nevadalla.
Suokaa anteeksi.
Olen pahoillani, minä...
Minun nimeni on Colqhoun.
F.W. Colqhoun, jumalan palvelija.
Miten voitte, mr Colqhoun?
En huonosti olosuhteisiin nähden. Näytän varmaan itse Kuolemalta.
Ette pahalta. Olosuhteisiin nähden.
- Kuinka kauan olitte ulkona? - Melkein kolme kuukautta.
- Ilman ruokaa? - Niin.
- Toffler, auta häntä. - Hyvä luoja...
Olisittepa nähneet minut kolme kuukautta sitten.
- Olin 15 kiloa painavampi. - Ei ruokaa kolmeen kuukauteen?
Sanoin...
Sanoin "ei ruokaa", en ettenkö olisi syönyt. Ymmärrättekö?
- Lienen teille tarinan velkaa. - Jos vain jaksatte.
Kyllä.
Lähdimme huhtikuussa.
Meitä oli kuusi.
Mr MacCready vaimoineen, Irlannista.
Mr Janus, Virginiasta, luulisin, ja hänen palvelijansa Jones.
Minä olen Skotlannista.
Ja oppaamme...
Sotilas, miten sattuikaan. Eversti Ives.
En taida tuntea häntä.
Sen parempi teille. Inhottava mies.
Ja katastrofaalinen opas.
Hän väitti tietävänsä lyhyemmän reitin Sierra Nevadan läpi.
Melkoinen reitti se olikin.
Pitempi kuin tunnettu ja mahdoton matkustettava.
Teimme lujasti töitä.
Kun lumi tuli, olimme yhä 160 km päässä täältä. Silloin oli marraskuu.
Lumessa jatkaminen oli turhaa.
Menimme luolaan suojaan -
odottamaan myrskyn tyyntymistä.
Myrsky ei tyyntynyt.
Reitistä tuli pian läpipääsemätön.
Ja ruoka oli loppunut.
Me söimme härät.
Kaikki hevoset.
Jopa oman koirani.
Niillä pärjäsimme noin kuukauden.
Sen jälkeen turvauduimme vöihimme ja kenkiimme.
Juuriin, jotka saimme kaivettua esiin, mutta niissä ei juuri ollut ravintoa.
Näimme yhä nälkää.
Sinä päivänä kun Jones kuoli, olin keräämässä puuta.
Hän oli kuollut aliravitsemukseen.
Kun palasin, toiset olivat paistamassa hänen jalkaansa.
Olisinko estänyt sen, jos olisin ollut paikalla?
En tiedä.
Mutta täytyy sanoa -
että kun astuin luolaan...
Paistetun lihan tuoksu...
Minä kiitin herraa.
Sitten tilanne karkasi käsistä.
Minä söin säästeliäästi.
Toiset ahmivat, eikä liha riittänyt viikkoakaan.
Pian olimme taas nälkäisiä, mutta nyt nälkä oli erilaista.
Paljon...
...ankarampaa.
Eläimellistä.
Varsinkin eversti Ives oli kyltymätön.
Janus oli ensimmäinen, joka tapettiin.
Sitten mr MacCready.
Eversti Ives, mrs MacCready ja minä olimme jäljellä.
Silloin päiväni olivat luetut.
Hävettää tunnustaa, että käyttäydyin hyvin pelkurimaisesti.
Olisi ollut ylevämpää jäädä ja suojella mrs MacCreadya, mutta...
...minä olin heikko.
Minä pakenin.
Vain kaitselmuksen avulla pääsin tänne.
- Mrs MacCready... onko hän jäljellä? - Ja eversti Ives, tietääkseni.
Pakataan. Meidän on mentävä sinne, se on velvollisuutemme.
Lähdenkö minäkin?
Sinulle, Tofflerille. Reichilla on kiväärinsä. Minulla on pistoolini.
Luola on 3-4 päivän vaelluksen päässä. Mitä nyt, George?
Windigo.
Se on vanha intiaanimyytti pohjoisesta.
Mies syö toisen lihaa, yleensä vihollisen.
Ja hän vie - varastaa - tämän voiman, elämänvoiman, sielun.
Hänen nälästään tulee ahne, kyltymätön.
Mitä enemmän hän syö, sitä enemmän hän haluaa.
Mitä enemmän hän syö, sitä vahvemmaksi hän tulee.
Ei kai niin yhä tehdä?
Valkoiset syövät Kristuksen ruumiin joka sunnuntai.
Majuri Knox, lähdemme nyt. Te otatte komennon. Tässä on asevaraston avain.
Martha ja Cleaves palaavat muutaman päivän päästä.
Liikaa bourbonia hänen bourbonissaan.
- Onko hän kunnossa? - Kyllä hän siitä toipuu.
Mr Colqhoun... pukeudutteko te?
Tulen mukaan, muuten ette ikinä löydä mrs MacCreadya.
Olette oikeassa, olette hyvä mies.
Eversti Hart.
Kiitos! Se onkin tarpeen.
Eversti Hart.
Missä toiset silmälasini ovat? Voi herran tähden. Anteeksi.
Suuri palkinto
Ei ole maallinen nautinto
Sinä pelastaja
Palvelija... Haltija...
Auttaja... Hoivaaja... Innoittaja...
Kaitsija.
Me luotamme sinuun
Sinä suuri kaitsija... Kaitsija.
Bourbontauko. Levähdetään!
Otatteko te?
Colqhoun? Reich?
Mr Colqhoun...
Kun sanoitte syöneenne miehet...
Haittaako teitä, jos kysyn?
Sanoitte, että nälkänne oli erilainen sen jälkeen.
Kyllä.
Tunsitteko fyysistä muutosta?
- Voimistuitteko? - Muistan... jotain sellaista.
Tietynlaisen elinvoimaisuuden.
Miksi kysytte?
Katsokaa, katsokaa! Se on luu! Luu.
Hän on kunnossa!
Oletko kunnossa?
Se bourbon voisi nyt maistua.
- Bourbonia nyt! - Boyd.
Voisitteko antaa tästä Tofflerille? Kiitos.
Sotasankari... Ettekö kestä nähdä verta?
Mitä nyt?
Mitä nyt? Herää!
Herää.
Toffler, mikä on hätänä?
- Hän nuoli minua. - Mitä?
Hän nuoli minua.
Hän nuoli minua!
- Reich! - Kyllä!
Reich, pane uusi side Tofflerin haavaan.
- Mr Colqhoun, tulkaa ulos. - Hän voi nukkua ulkona!
- Te myös, Boyd. - Viekää tuo sairas mies ulos!
- Eversti Hart, voin selittää... - Selittäkää!
Asia ei ole niin kuin luulette.
Minä näin painajaista. Painajaista.
Heräsin hänen huutoonsa ja olin hänen yllään huulet hänen haavassaan.
Anteeksi.
Sitokaa minut, eversti Hart.
Minuun ei voi luottaa. Minä vaadin.
Windigo.
Tuo lienee se luola.
Kas niin.
George, tule.
- Ei, älkää! Ei, minä pyydän! - Hiljaa!
Älkää katsoko!
Pyydän, minä en halua!
Boyd.
Mrs MacCready!
- He tappavat minut! - Hiljaa!
Eversti Ives!
Reich...
Ottakaa lyhty. George, Toffler, olkaa vahdissa siinä missä olette.
Teidän pitää mennä Reichin mukana. Valitan, mutta haluan tuonne upseerin.
Pysykää poissa tieltäni.
Jos se rouva ei ole täällä, voimme kai lähteä takaisin?
Lähdemmekö takaisin?
Me lähdemme takaisin.
Kappas vain, verta.
Boyd.
- Mitä sinä teet? - Voi anteeksi.
Teidän jälkeenne, kapteeni.
- Kapteeni... - Anteeksi.
Mr Colqhoun!
- Häntä pelottaa. - Hän pelottaa minua.
Reich! Boyd!
Reich, eversti kutsuu meitä.
Reich.
Kaksi, kolme, neljä, viisi.
- Kuinka monta heitä oli? Kuusiko? - Miten niin?
Kuka tämä on?
Ives, hyvä luoja... se on ansa!
Hän tappoi kaikki. Colqhoun tappoi kaikki!
Eversti Hart!
Tappakaa hänet!
Miten ärsyttävää!
Juokse.
Juokse, juokse, juokse!
Eversti Hart!
Voi hyvä jumala.
- Hyvä luoja... - Hän sai Georgen.
Missä Toffler on? Toffler!
Tuolla. Mennään!
Boyd. Boyd!
Et voi auttaa häntä. Hän on kuollut. Nopeasti nyt!
- Oletko ladannut? - Tietysti.
Tapetaan sitten se paskiainen.
Tule, mennään! Vauhtia!
Reich. Reich, minä menen takaisin.
Etsi hänet.
Hyvä luoja.
Tule tänne.
Pysy loitolla. Pysy loitolla minusta!
Onko sinulla kylmä, Reich? Voinko ottaa takkisi? Olen jääkylmä.
Mitä mieltä olette, majuri?
Jäämmekö tänne...
...vai valtaammeko kukkulan?
Teidän on kerrottava, mitä minun pitää tehdä.
Teidän pitää... teidän pitää kertoa, mitä minun pitää tehdä.
Kertokaa, mitä minun pitää tehdä.
Voi luoja!
Piru sinut periköön, sinä olet kuollut.
Olet kuollut. Olet nyt turvassa. Sinä olet nyt turvassa.
Boyd? Martha, Knox, se on Boyd!
Pysykää aloillanne.
Martha, minun on puhuttava kanssasi. Minun pitää... Windigo.
Minun on saatava tietää, miten se pysäytetään.
Olen pahoillani, että veljesi kuoli. Mutta minä en häntä tappanut.
- Martha, miten se pysäytetään? - Ei sitä pysäytetä.
Oletko ikinä antanut itsesi?
Windigo syö. On syötävä lisää. Lisää. Ei koskaan tarpeeksi.
Hän ottaa. Ei ikinä, ikinä anna.
Windigon pysäyttämiseksi on annettava itsensä.
On kuoltava.
Ei jälkeäkään. Ei eversti Hartin ryhmästä tai toisista.
- Te löysitte luolan. - Siellä ei ole mitään!
Ei verijälkiä. Ei köyttä. Ei ruumiita.
- Ettekö usko minua? - Neljä sotilasta katoaa jäljettömiin.
Tarvitsemme uskottavan selityksen.
Tarinanne "vindigosta" on pelkkää tarua.
Älkää kiemurrelko, Lindus. Tiedän, että äänsin väärin. Se on sivuseikka.
Tarvitsemme faktoja, kapteeni. Emme myyttejä.
- Kerroin faktat, kenraali. - Jos nyt muuttaisitte tarinaanne...
...sitä ei pidettäisi valheen perumisena...
vaan hämärän muistin selventämisenä.
Kun puhuimme, olitte kuumeesta sekaisin.
- Ajattelin selkeästi, kuten nytkin. - Ehkä te eksyitte komppaniastanne.
Sen vuoksi annan teille uuden mahdollisuuden.
Neuvoisin teitä muuttamaan kertomustanne.
- Kuka tuo on? - Uusi eversti.
Eversti on täällä.
Toimme tilapäisen komentajan, kunnes löydämme eversti Hartin korvaajan.
Tässä on eversti Ives. Kapteeni Boyd.
Miten jalka voi?
Mennään ulos.
- Mikä teitä riivaa, kapteeni Boyd? - Se on hän.
Hän on Colqhoun.
- Hän tappoi heidät kaikki. - Oletteko hullu?
Pyytäkää majuri Knoxia katsomaan häntä.
- Majuri Knoxia? - Pyytäkää häntä katsomaan everstiä.
Hän ei näytä tutulta, kenraali.
Muistan, että hänellä oli parta.
Mutta kuten sanoin, olin hieman huonovointinen.
- Olitte humalassa. - Boyd, sanoitte ampuneenne häntä.
Osuitte häntä olkapäähän.
- Eikö siitä jää haava, kenraali? - Niin olettaisin.
Asiahan voidaan tarkistaa. Eversti Ives...
Voisitteko tehdä jotain mielikseni?
Voisitteko riisua paitanne -
niin että näen olkapäänne, eversti?
Minä pyydän.
Viimeisin lääkärintarkastukseni oli...
...vasta hiljattain.
Majuri Knox ei varmaankaan halua minun yskäisevän?
Toinen olkapää, kiitos.
Kiitos, eversti.
Eipä kestä.
- Onko jokin vinossa? - Ei teissä, eversti.
Meidän on parasta lähteä, että vältämme myrskyn.
Boyd kertoi kenraalille, että eversti Ives tappoi kaikki.
Hän sanoi, että eversti Ives on syyllinen.
Boyd on tullut hulluksi.
Uskon, että hän itse on syyllinen.
Minun on varoitettava teitä.
- Niin, kapteeni? - Olette saanut varoituksen.
- Tarvitsetteko tätä? - En, kapteeni.
Hyvä.
- Ettekö halua kylkipalaa, eversti? - En, majuri.
En voi ikinä unohtaa, että se on ollut eläin.
Tunteellinen tyyppi.
- Entä kapteeni Boyd? Ettekö syö lihaa? - Vain viimeisenä keinona.
Sepä harmi.
Boyd! Ei!
Hemmetti.
Shakkimatti.
Kappas vain.
Jotkut meistä ovat levon tarpeessa.
Menkää nukkumaan.
Alkaa seljetä.
Löysin sotamies Reichin.
Sen, mitä oli jäljellä. Ette syönyt kaikkea. Ei ihme, hän oli sitkeä.
Mutta niinhän hyvän sotilaan pitääkin olla.
Vielä jokin aika sitten en voinut tehdä tuota.
Pystyin tuskin hengittämään yskimättä verta. Tuberkuloosi.
Se yhdessä ankaran päänsäryn kanssa...
Masennusta.
Itsemurha-ajatuksia.
Olin todella huonossa kunnossa.
Itse asiassa...
...olin menossa parantolaan toipumaan tai pikemminkin kuolemaan.
Matkalla sinne intiaanitiedustelija kertoi minulle merkillisen tarinan.
Mies syö toisen lihaa.
Hän varastaa tämän voiman.
Hän ottaa itseensä toisen miehen sielun.
Minun oli pakko kokeilla.
Niinpä söin tiedustelijan ensin. Hän oli täysin oikeassa.
Minusta tuli vahvempi.
Myöhemmin ryhmäni eksyi Kalliovuorilla.
Tuon tarinan olen kuullut.
Söin viisi miestä kolmessa kuukaudessa.
Tuberkuloosi katosi.
Kuten synkät ajatuksetkin.
Kun saavuin Denveriin sinä keväänä, olin onnellinen -
ja terve.
Ja viriili.
Söitkö naisenkin?
- Kyllä, itse asiassa... - Olet iljettävä.
Vuotta myöhemmin tunnen olevani enemmän elossa kuin koskaan.
En ymmärrä sinua. Olet maistanut sitä. Olet tuntenut sen voiman.
Silti sinä vastustelet.
- Miksi? - Koska se on väärin.
Moraali.
Viimeinen puolustus... pelkurille.
Anteeksi.
Olenko loukannut sinua?
Muistatko tämän?
Sinä haistat sen.
Tuoksu virkistää aina muistia, eikö totta?
Muistatko energian?
Jonkun toisen voiman virtaavan suonissasi? Jonkun rohkean.
Pettymyksen, kun vaikutus katoaa.
Kun voima lipuu otteestasi.
Kasvavan, murhaavan tarpeen saada täydennystä.
Ei minun tarvitse siitä sinua muistuttaa. Sinä tunnet sen nyt.
Minä tapan sinut.
- Hän kuolee, sinä kuolet. - Mitä pirua täällä tapahtuu?
- Kapteeni Boyd kävi kimppuuni. - Valehtelija! Hän valehtelee!
Boyd, määrään teidät arestiin.
Martha, herätä Cleaves pidättämään Boyd.
Cleaves!
Löysitkö Cleavesin? Katsoitko ulkoa?
Etsi sitten ulkoa, nainen!
Cleaves!
Majuri Knox! Majuri!
Kaikki hevoset on tapettu!
Laupias taivas.
Se oli Cleavesista, tämä on hevosestani.
Martha, eversti Ives ja minä olemme päättäneet -
että Boyd pitää siirtää armeijan vankilaan.
Jonkun meistä pitää kävellä San Migueliin hakemaan kenraali Slauson.
Onko vapaaehtoisia?
Turvallista matkaa, Martha.
Knox! Majuri Knox?
Majuri Knox!
Knox!
- Haluan tietää, että olette elossa. - Hiljaa, Boyd.
Eversti Ives...
- Minun sapelini on kateissa. - Anteeksi?
Minun sapelini. Salongissa, takan yläpuolella.
En ole nähnyt sitä.
- Mitä te laitatte? - Se on muhennosta.
- Tarvitsetteko apua? - En toki. Tosin...
- ...myöhemmin voitte osallistua. - Sanokaa vain.
- Ives. Ives! - Niin, kapteeni?
Koska tapoit Cleavesin ja hevoset? Olit koko ajan näköpiirissäni.
Ole vaiti Cleavesista ja hevosista!
Kuuletko? Muuten kolkkaan sinut uudestaan.
Miten tuo ovi avautui?
Kas niin.
Knox?
Knox!
Päivää, Boyd. En halunnut tehdä tuota.
Ruokavaliollani on tiettyjä parantavia ominaisuuksia, Boyd.
Nosta hänet jaloilleen.
Vieläkö jalkoihin sattuu? Niin ei tarvitse olla.
Te tapoitte Cleavesin. Ja hevoset.
Mitä teille on tapahtunut?
Luulin olevani kuollut.
Muistan paniikin, kun henkeni lipui pois.
Se oli kuin hukkuisin pimeyteen, eikä sen jälkeen ollut mitään.
Kun heräsin, Ives syötti minua.
Kun tulin taas tajuihini, paluuta ei ollut.
- Voin loistavasti. - Aiotte siis tappaa minut.
Ei. On yksinäistä olla ihmissyöjä. Ystäviä on vaikea saada.
Minä pidän sinusta, Boyd.
Haluamme ottaa sinut mukaan. Pitäähän sinun syödä.
Valmista?
Majuri Knoxin bourboninhimo teki hänestä aneemisen.
Jatka sinä tästä.
"Ilmeinen kohtalo."
Levittäytyminen länteen.
Huhtikuussa kaikki alkaa uudestaan.
Tuhannet kullanhimoiset matkaavat vuorten yli -
kohti uutta elämää -
ja menevät läpi juuri tästä.
Emme tapa umpimähkäisesti.
Ei, vaan valikoiden.
Herran tähden... Emmehän halua hajottaa perheitä.
Ihmiset eivät ole typeriä.
- Te jäätte kiinni. - Niin, jos meitä on vain kaksi.
Vanha kunnon Hart ja minä.
Siksi me tarvitsemme muita.
Sinut, esimerkiksi.
Kenraali Slausonin.
Emme voi värvätä kaikkia. Ruokittavia suita on nytkin jo monta.
Tarvitsemme vain kodin. Ja tämä maa...
...pyrkii yhdistymään.
Se ojentaa kätensä ja ahmii itseensä kaiken minkä voi.
Me vain seuraamme esimerkkiä.
Minä en.
Minun vastustamiseni ei ole rohkeaa.
Rohkeaa on minun hyväksymiseni.
Sinähän olet jo yksi meistä.
Ainakin melkein.
Sinä himoitset sitä.
Et vain halua antaa sille periksi.
Ei se oikeastaan niin vaikeaa ole.
Periksi antaminen.
Se on itse asiassa helppoa.
Sitä vain antaa periksi.
En voi.
No jaa...
Sitten...
...sinä kuolet.
Se ei ole kuolettava. Ei, jos ryhdyt tarvittaviin toimiin.
Muhennosta à la majuri Knox. Tämä piristää sinua.
Se juoppo oli vahvempi kuin miltä näytti.
Muutama annos tätä, niin olet terve kuin pukki ja tuplasti vahvempi.
Eikö tämä olekin sivistynyttä?
Tiedättekö mitä? Ben Franklin sanoi kerran:
"Syö elääksesi. Älä elä syödäksesi."
Se on yksinkertainen päätös, Boyd.
Voit joko nähdä nälkää tai herkutella.
Elää tai kuolla.
Tule, tule, kanaseni.
Juoskaa! Juoskaa henkenne edestä!
- Onko sinulla hauskaa? - Huomenta.
Muista, että kenraali on tulossa.
Oletkin jalkeilla. Voitko paremmin?
"Joka säästää saadessaan, sillä on ottaa tarvitessaan." Ben Franklin.
- Mitenkäs haava? - Ei naarmuakaan.
Pitää paikkansa.
Raitis ilma tekisi hyvää.
Voiko sinuun luottaa?
Ei.
Saksanpähkinä, Boyd?
Kirjani ovat poissa. Tulen kaipaamaan niitä. Platon, Aristoteles...
2000 vuotta ajatuksia ihmisluonnosta, ihanneyhteiskunnasta, moraalista.
Pohjimmiltaan kyse on samoista ongelmista, jotka meitä vaivaavat.
Onnesta ja sen saavuttamisesta.
Aristoteles etsi totuutta, ei onnea.
Yritin elää oikein ja rehellisesti, ja minne päädyin? Fort Spenceriin.
Nopeasti nyt, kenraali.
- Teidän on vapautettava minut. - En voi tehdä sitä.
- Miksi ette? - Emme ole yksin.
Näen yhä painajaisia.
- Reich. Cleaves. Knox. - Ei! En halua kuulla!
Paluuta ei ole! Etkö ymmärrä? Sinun tarvitsee vain tappaa.
Sinun on tapettava elääksesi!
Sinun on tapettava!
Kas niin.
Aamiainen, lounas, vahvistuksia.
Aion tappaa hänet.
Ota puukko.
Sinun pitää ensin tehdä minulle palvelus.
Sinun on tapettava minut.
En voi enää elää näin.
Tee se.
Nopeasti.
Ives!
Tuo oli... todella...
...viekasta.
Tiedät kai...
Jos sinä kuolet ensin -
minä syön sinut.
Kysymys kuuluu:
Jos minä kuolen -
mitä sinä silloin teet?
Hyvää ruokahalua.
Syö...
...tai kuole.
Syö, tai...